ALRIII raš?:
Idomu, ar kas nors panasiai galvoja ? ![Rimta :neutral:](./images/smilies/neutral.png)
Labai daug prirašei... Skaiciau kelis kartus (lygiai kaip rašyti, taip pat sunku ir skaityti nepritaikyta lietuybems teksta...). Taigi - pabandysiu. Nors, jauciu, kad tai bus tik pradžia.
Man pasaulio supratime - labai svarbu vientisumas. Pasauležiuros, požiurio, elgesio vientisumas. Kitaip ji butu galima pavadinti nuoseklumu. Vienas išplaukia iš kito - ir visos dalys tarpusavyje puikiai dera sudarydamos visuma.
Tik šitos "dermes" pasaulyje yra labai labai ivairios ir kartais netgi stebina netiketumais. Buna va tokie stebetino grozio arba stebetinos sarangos "atradimai" (apie kuriuos manei, jog tai neegzistuoja, neimanoma gamtoje). Todel aš neskirstyciau taip kategoriškai (na, man gal taip pasirode)... Kas netinka man, nebutinai netinka kitam. Tas kitas gal suras savas dermes, ikomponuos... Ir tai bus jo tiesa, jo prasme. Ir ne viena nera teisingesne ar naudingesne absoliucia prasme. Absoliutui jos yra vienodos...
Man labai svarbu, kad žmogus privalo savyje tureti tarsi branduoli, kuris nebutu suskaldytas, sudažytas... arba neapciuopiamas, kaip koks ruukas... Man labiausiai imponuoja va toks mažas kietas branduoliukas - ir apie ji, kaip apie visatos centra sukasi visi kiti dalykai (planetos). Kaip jau minejau - viskas darnu ir desninga, viskas vienas iš kito išplaukia ir sudaro visumaa.
Mane kiek nustebino pasirinkto kelio naudingumo svarstymai, bandymai spelioti galutini ir labai tolim? (iki reinkarnaciju) rezultat?... Kartais žmogus laikaisi savo - nors tai Tau nenaudinga (nesu religinga, netikiu anapusiniais gyvenimais - netgi tokia paprasta prasme kaip reinkarnacijos). Laikaisi tod?l, kad brangini tai, kas tau brangu, kad negali "perlipti" (nors atrodo, jog daugelis taip daro). Svarbiausia - laikaisi todel, kad išliktum vientisas, kad neskiltu tavo "branduolys". Visiškai nesvarbu - ar laimi, ar pralaimi. T.y. pergale praras prasme - jeigu prarasi savaji "aš". Kam reikalinga nauda ar pergale, aplinkiniu pritarimas - jeigu nekesi pats saves? Aš ne?sivaizduoju kaip galima persikunyti ar "išlipti iš saves"... Manau - esme visada lieka ta pati. Ji gali augti, vystytis, bet niekada negali "peršokti" i kita esme... Ir butent todel žmogus stengiasi gyventi teisingai (savo suvokimu), kad nieko neimanoma išbraukti, stengiasi nedaryti klaidu, kurios neatitaisomos... Taip, kompromisai daromi, bet su tikslu išlaikyti savo krypti, savo kelia.
Tai cia tas pats vientisumas, apie kuri kalbejau.
Apie religija nekalbesiu - tai butu atskira ir taip pat be galo ilga kalba. Matau joje labai daug manipuliaciju. Kartais tos manipuliacijos yra masiu valdymas. Kartais - alegorijos, kuriomis kalbama su nepasiruošusiu priimti tiesos vaiku... Bet tai jau kita ir atskira tema...
Dar galiu palyginti svarstymus apie dvasini ir materialistini kelius... Visu pirma, žmogus yra vientisas. Jeigu butu tik kunas - jis b?tu gal gyvulio lygmenyje. Žmogumi ji daro dvasia - siekis suprasti ir tai, kas aukš?iau jo, kas nera jis pats. - kas yra nepalyginamai daugiau negu jis gali ap?iuopti kuno pojuciais.
Žmogus turi gyventi suderindamas tuos kelius - t.y. gyventi kaip žmogus. Ir ta prasme, kad jis negali "iššokti iš saves", susiskaldyti - jis elgsis TAIP PAT abiejuose keliuose (išlikdamas savimi).